|
U romanu Crni grad B. Akunjina
čitala sam da muslimani mnogo više vole i
poštuju mačke, nego pse. Jer pse smatraju
prljavim a mačke čistim životinjama. Znam da u
Istambulu postoji i spomenik jednom omiljenom
mačoru, ali nikada do sada nisam videla PRAVI
GRAD MAČAKA kao što je Alanja. Ima ih bukvalno
svuda, a najviše na Kleopatrinoj plaži i po
parkovima sa šetalištima, pored plaže. Pa pred
radnjama na bulevarima, po ćorsokacima, u
dvorištima i baštama hotela, u restoranima i
trpezarijama. Videla sam jedno dvorište čija je
gvozdena ograda prekrivena onim zelenim
čupavcima, protiv zavirivanja u avliju, ali je
dole ostavljen poseban otvoren ulaz-izlaz za
gospođice mace. Dok sam ispred jedne radnje na
Bulevaru Ataturk pokušavala da fotkam jednog
moćnog mačora, gazda radnje je pokušavao da mi
ga proda za 5 evra. Kaže, zato što svaki dan
jede za 10 evra! Ne bih mogla reći na kom jeziku
je on to meni objasnio, verovatno ne zna ni on -
ali ja sam ga razumela. Samo nisam znala da mu
objasnim da u BG imam lepšeg moćnijeg i
skupocenijeg mačora sa kojim ne mogu da se mere
nikakve alanjske mačke. Naš Đembo (rođeno mu ime
bilo Pavaroti, domaće Crni, a Đembo mu je
nadimak od milja). Dakle on je bio na ulici samo
jednom kad je na terasi napao moju muškatlu (kao
što doliči mladome mačorčiću) pa je oborio
muškatlu i pao sa trećeg sprata! Proveo se ko
bos po trnju dok ga nisam našla nakon nekoliko
dana lepljenja obaveštenja na svaku banderu i
drvo. Našlka sam ga poluživog i sa slomljenom
butnom koskom. Oporavljao se mesec dana, kojom
prilikom je i kastriran pa se smirio. Ipak, kad
bih ga dovela u Alanju sve bi se mace u njega
zacopale, ali bez rezultata, pošto je, jelte,
seksualno nezainteresovan... Alanjski mačori
očigledno nisu uštrojeni. Njih turisti baš ne
diraju, ali mace svi maze i paze, i domaćini i
turisti. Zato su vrlo pitome i umiljate, te
mirno podnose da ih hranite češkate i
fotografišete. Kao sa su svesne svoje uloge
“turističke atrakcije”. Jedine dve mačke
agresorke videla sam na tvrđavi kad sam zavirila
iza nekih razapetih tepiha a one đipile i
zarežale na mene kao avlijske kere čuvarke.
Izgleda da je tu na vrhu tvrđave neka privatna
vila, a ja sam kao ljankase u njenu avliju
zavirila i da su mačke čuvarke branile svoju
teritoriju od mene kao uljeza. Pasa lutalica u
Alanji uopšte nema, mada moja cimerka kaže da
Turci imaju zakonsku obavezu da brinu o
napuštenim životinjama. Sad... da li pse ne
napuštaju, ili su mace prosto rođene na ulicama,
ne znamo, pošto cimerki to nije objasnio nikakav
turistički vodič, koji, barem naši, po
definiciji nisu baš previše obavešteni.
Zanimljivo je da su mace obično prilično mršave,
dok su mačori podebeli. Slično je i sa Turcima.
Dosta su niski, žene su im gracilne i tanušne, a
među imućnijima se može videti i poneki ozbiljno
uhranjen Turčin za kojim kaska zabrađena
hanumica sa sitnom dečicom. Lepotani, visoki
vitki i mišićavi poput Bali bega svi su izgleda
po serijama, u Alanji nema ni jednoga, nego su
ovi sitni i nikakvi. Ali i takvi su neuporedivo
bolji i lepši od morževskih debeljusina kakve im
dolaze u goste iz Evrope i belog sveta. Takvih
GMO deduskara i babuskara Turci kod svoje kuće
izgleda uopšte nemaju. Još ih, srećnike, nisu
zarazili grickalicama i industrijskom
zapadnjačkom hranom. Jedu mnogo zdravije od nas
a tako, valjda hrane i svoje mace. Npr videla
sam jednu kako jede salatu...
(ima još) |
|